VRĂJITOARELE DIN EASTWICK
SupRip by Driv3r
Nu e nevoie să vii, dacă nu vrei.
Nu, draga mea, vreau, dar am o mulțime de lucruri de făcut mai întâi.
Mamă, ce e asta?
- Unt de arahide. - Cu mai ce?
Unt de arahide și jeleu.
- Ce fel de jeleu? - De dovlecei.
- Cum merge? - Bine, Walter.
Mi-ar plăcea să te angajăm permanent.
Și mie, mai ales acum.
- S-a terminat divorțul? - Da, astăzi. Mulțumesc.
Să ne gândim amândoi, poate găsim o soluție.
Bine... Sus cornul!
Unu, doi, trei, patru...
Cinci, șase, șapte.
Ai fost minunată, Felicia. Mulțumim.
Îți mulțumim că, deși foarte ocupată, ți-ai făcut timp să vii azi, aici.
Doamnelor și domnilor, aplauze pentru cea mai remarcabilă
membră a municipalității, Felicia Alden!
Le mulțumesc și copiilor, și drei Spofford.
Văd că vom avea mult de lucru.
Astăzi, când valorile se dezintegrează și morala dispare,
când copiii noștri sunt expuși zilnic divorțului și despărțirii părinților,
e plăcut să te gândești
la zilele când familii ca familia Lenox luptau împreună...
Acele valori, întruchipate de maiorul Lenox...
Ei au muncit toată viața,
pentru ca fiii lor să fie bine hrăniți, îmbrăcați și educați.
Familiile îndurau multe greutăți...
dar își păstrau neștirbite cinstea, demnitatea și credința în Dumnezeu.
Noi suntem aceiași, avem același trup și suflet,
mâinile și picioarele strămoșilor
care au luptat împotriva viciilor din zilele noastre.
Ce îi ținea pe ei laolaltă?
Ce îi făcea să fie uniți, și nu doar niște indivizi dezbinați?
Legătura care îi unea pe ei ne unește și pe noi azi.
Ea a rezistat tuturor încercărilor
și este adânc săpată în conștiința noastră...
Este dragostea nestrămutată pentru libertate.
Pentru ea, strămoșii noștri, coloniști care abia se puteau apăra,
au luptat în Războiul de Independență
împotriva celui mai puternic imperiu de atunci.
Din dragoste de libertate, cei veniți înaintea noastră
au îmblânzit pustiul și au îndurat greutățile...
au îmblânzit pustiul și au îndurat greutăți
care, uneori, au fost de nedescris.
Greutăți care, uneori, au fost de nedescris.
Din dragoste față de libertate...
Hai odată!
Hai să mergem!
Libertatea nu trebuie considerată ca fiind ceva de la sine înțeles...
Intrați! Hai, Janey!
- Vă vine să credeți că plouă? - Nu.
- De azi-dimineață. - Măcar i-a închis gura lui Walter.
Același discurs plictisitor și fățarnic.
Mă gândeam că nu mai termină. Mă rugam să se întâmple ceva.
- Și eu mă gândeam la fel. - Chiar așa?
Eu mă gândeam că mai bine am fi leoarcă, să putem pleca.
- Chiar așa? - Da.
Și a început să plouă.
E un mincinos și un desfrânat. Merita asta.
Nu mă refer la Walter. Nu vi se pare ciudat că...
Că toate ne gândeam la același lucru? Și ce dacă?
- N-o să ne invite David Letterman... - Știu, dar...
- Hai să bem ceva. - Bună idee, Janey, fetițo!
- Și la mine s-a dat săptămâna trecută. - Walter?
- Nu suport nici să mă gândesc... - Nu renunță ușor.
Era ziua în amiaza mare și soția lui era la trei metri de noi.
- Biata de ea. - Pe naiba, "biata"!
De ce acceptă? Tipul e un adevărat nazist.
- Crezi că ei mai... Știi tu... - Da.
Serios?
Sper că are scula mai mare decât IQ-ul.
- O dată pe săptămână. Mi-a zis el. - Zău?
Da. Altfel, cică începe ea să arunce cu obiecte...
Măcar cineva se alege cu ceva o dată pe săptămână.
Da, cu arsuri... Uit mereu câte calorii au astea.
Îți rămân două minute pe buze și toată viața pe șolduri.
Noroc!
Și felicitări!
- Mulțumesc. - Așa e, am uitat de divorț.
- De azi, sunt o femeie liberă. - Bine ai venit printre noi!
Mulțumesc.
Iar încep. Nu sunt pregătită să fiu iar singură.
S-a terminat, scumpa mea. O să fie bine.
E un început, nu un sfârșit. Nu, Alex?
Sigur.
- Și ne avem una pe alta. - Știu...
Mai bea un pic.
Ai adus cărțile?
- Nu. Trebuia? - Am eu cărți.
Atunci, să-i dăm drumul, doamnelor!
Tot mă simt ca și cum l-aș înșela, chiar dacă doar mă gândesc...
Sukie, Monty te-a părăsit. Te-a lăsat cu cinci copii.
- Șase. Nu începe, Alex! - Ce-i cu voi?
O părăsește bărbatul pentru că are prea mulți copii? Problema lui...
Judeci simplist.
Al tău te-a părăsit pentru că nu poți să ai copii.
- Chiar că judeci simplist. - Vreau să spun că nu e vina ta.
Nu contează a cui e vina. Nu e chiar așa de simplu.
Suntem prea tinere ca să ne încuiem și să aruncăm cheia.
Nu e firesc. Ce facem cu noi?
Ozzie a murit. L-am iubit, dar a murit.
O să-mi petrec veșnic seara de joi cu voi, la un pahar?
Mie îmi plac serile de joi. Numai atunci mă pot relaxa și eu.
Sigur. Împletim, facem macrameuri. Ce am făcut joia trecută?
Am gătit mâncare chinezească afrodisiacă.
Extraordinar! Foarte stimulativ. Nu ne relaxăm, ne ascundem.
- De ce anume? - De Walter Neff.
Să-l ia dracu' pe Walter Neff, nu la el mă refer.
Bine... Pe cine trebuie să căutăm?
Un tip drăguț, care să ne placă.
Un tip deștept, cu care să poți sta de vorbă.
Cu care să poți fi tu însăți.
Cineva care să vegheze asupra mea.
Gata.
M-am săturat de voi. La naiba!
Categoric, să nu fie din oraș.
Mai ales ținând seama de ce avem în oraș...
Un străin... Ar fi interesant.
Un prinț înalt și brunet, călătorind sub povara unui blestem.
- În Eastwick? - Un romantic.
Un prinț străin, pe un cal negru.
Bine... Dacă tot e să fie al nostru, hai să mergem până la capăt.
Eastwick Înființat în 1640. Populația: 7680
Să arate foarte bine.
Nu exagerat de bine. Să aibă ochi frumoși.
Un funduleț frumos.
Uriaș.
- Eu prefer unul mic. - Sigur, Janey.
Serios. Estetic vorbind, îl prefer mic.
Al lui Sam era uriaș, uneori nici nu mă descurcam.
Eu prefer ceva mediu. Dar cui îi pasă?
Dacă funcționează e bine.
E plăcut să ne gândim, dar nu ajunge să ți-l dorești ca să-l ai, nu?
Nu!
Eu nu cred că bărbații sunt soluția universală.
Atunci, de ce sfârșim mereu prin a vorbi despre ei?
Bună dimineața, Felicia, Clyde...
Mulțumesc.
- Vrei să le iau eu? - Le iau eu.
A cumpărat un tip vila Lenox.
- Alex, m-ai auzit? - Da, de prima oară. Cine e?
E din New York. Fără soție, fără familie.
Le-a spus agenților imobiliari că îi trebuie spațiu pentru piane.
Se pare că are multe piane.
- Câte piane poate să aibă un tip? - Nu știu.
- Nu crezi că e cam ciudat și bizar? - Cum îl cheamă?
- Și asta e ciudat. - Ce e ciudat la numele lui?
Mi-a spus cum îl cheamă, pentru articol, și am uitat.
Așa că l-am sunat și iar am uitat. Nu uit eu așa de ușor un nume.
Oricum, e știrea zilei, ținând seama de istoria locului...
- Mă întreb dacă știe... - Habar n-am.
Cine e? Clyde și Felicia?
Da.
Clyde! Te sun eu mai târziu.
Am articolul pe teme culinare.
- Bună, Felicia. - Bună.
Plăcinta-cheeseburger? Ți-ai terminat articolul?
Da. Prin oraș... Ai aici ruta. Poza e pe spate.
Încă lucrez la articolul despre deșeurile toxice.
Probabil îl termin după-amiază.
Plăcinta arată bine.
Ai auzit că a cumpărat cineva vila Lenox?
E o clădire istorică. N-au dreptul să o vândă.
Eu nu pot să fac nimic...
Nu, ești prea ocupat să scrii despre comisia de evaluare a cailor
și despre ultima excursie a lui Herbie Prescott în Bermude.
Ce se va întâmpla cu păsările? Spune-mi!
- Ce păsări?! - Egretele argintii.
- Unde își vor face cuib? - Nu știu.
Exact...
Felicia, ce s-a întâmplat?
Iubito, nu e decât o casă. De ce ești așa de supărată?
Am o presimțire, Clyde. Un sentiment cumplit.
Se întâmplă ceva... Ceva diabolic.
Ce mă bucur că se vând, dnă Biddle! Mă gândeam că...
Nu se vând, ci s-au vândut. Pur și simplu.
- Nu înțeleg. - Știi cât ador făpturile acelea.
Ireale, dar desăvârșite.
Degetele de la mânuțe, de la piciorușe... Tare dulci.
Dar nimeni nu s-a prea uitat la ele, în ultimele luni.
Apoi, în dimineața asta,
a apărut din senin bărbatul acesta... atât de încântător...
Nu foarte frumos, dar... electrizant.
Ăsta e cuvântul. M-a electrizat. Mă uitam în ochii lui...
Mi-am surprins gânduri pe care nu le-am mai avut din vremea războiului.
Cred că... am și roșit.
- Îți închipui? - Nu. Adică da. Și? A luat vreuna?
Le-a cumpărat pe toate. Ce zici de asta?
- Cine era? Un turist? - Nu. Tocmai a cumpărat vila Lenox.
Se mută acolo.
- Țineți minte cum îl cheamă? - Da, îl cheamă...
Mi-a spus. Am notat.
Era un nume străin. Suna...
Îmi stă pe limbă, dar nu pot...
Nu ți se pare diabolic?
Ce e zgomotul ăsta?
Nu știu.
Bravo!
- Le-a cumpărat pe toate? - Da.
- Și acum apare aici. - Îi face ochi dulci lui Jane.
- Și interviul... Foarte ciudat. - Ce interviu?
Nu ți-am spus? Așa e, a fost după ce vorbisem cu tine.
L-au sunat de la ziar și i-au cerut un interviu.
Despre renovarea casei.
A spus că acceptă cu plăcere și a cerut să merg eu.
- De ce? - Nu știu. Vrea să-l intervievez eu.
- Știu, dar cine e? - Trebuie să aibă un nume.
- Doar că nu mi-l amintesc. - De ce să te ceară pe tine?
Fiindcă mă pricep. Uneori, te porți de parcă aș fi o proastă.
- A venit la mine, la magazin. - Cine e? Cu ce se ocupă?
Nu spun că ești proastă. Dar de unde știa cine e Sukie Ridgemont?
- Nu știu. Nu știu nimic despre el. - A cumpărat vila Lenox pe loc.
- E din New York. - Da, dar avea un nume străin.
Ceva cu Van...
- Ce drăguț! - Sunt de la el. Cu un bilet personal.
- E doar inițiala "D". - Da, începe cu "D".
- David? - Nu! Are și un "R".
- Doberman? - Nu.
- Drake? - Nu.
- Daren! - Nu, are și un "L".
Y... D... R... L... Daryl! Asta e.
- Van Horne! - Da!
- Daryl Van Horne. - Ce nume e ăsta?
Felicia!
Iubito?
Clyde, iubitule, cred că mi-am rupt piciorul.
Pe mine mă cauți?
Mă căutai? Sau e doar o coincidență fericită?
- De fapt, eu... - Te uitai pe aici. Păcat!
N-ai văzut cumva vreo egretă argintie?
- Nu. - Nici eu.
Nu că aș recunoaște o egretă argintie, nici dacă m-aș ușura pe ea.
- Vrei să mănânci ceva? - Cred că e cam târziu.
- Ca să luăm prânzul? - Nu, ca să te ușurezi pe păsări.
- Daryl Van Horne. - Alexandra Medford.
Sculptorița din oraș. Cea care face păpușele.
- Sunt doar niște mici... - Da, mici.
Dar puternice... Pline de sevă. Potente.
Poți să le simți când le iei în mână. Am trimis câteva la New York.
Am un prieten acolo. Un tip extraordinar.
Are o galerie de artă. Voiam să aud ce părere are.
Firește că dimensiunea e greșită. Fă unele mai mari.
Dă-ți frâu liber! Fă-le mari!
Îți place peștele? Avem pește la prânz.
- Interesant, nu? - Da.
Fidel, așa îl cheamă. Femeile îl adoră. Sunt nebune după el.
Are un mădular mare. Imens.
Vezi? Iar vorbim despre dimensiuni... Poate e ceva tipic masculin.
Se spune că femeilor nu le pasă. Al meu e mediu. Tu ce zici?
Despre ce?
Pe femei le interesează lucruri diferite.
Asta e părerea mea. Știu că nu e în pas cu moda, dar la naiba!
Văd bărbați alergând, vârându-și scula peste tot,
ca să se întâmple ceva.
Dar femeile sunt sursa... Singura putere.
Natura. Nașterea. Renașterea. E un clișeu, desigur. Dar e adevărat.
De ce îmi spui toate astea?
Pentru că ești o femeie cinstită. Sunt și eu cinstit cu tine.
Îmi plac femeile. Le admir.
Dar, dacă vrei să te tratez ca pe o proastă, asta o să fac.
Dar ce sens are? Ești inteligentă, Alex. Chiar mai mult decât atât.
Dar nici nu știi asta, nu? Cele mai multe femei nu știu.
- Ești căsătorit? - Bună întrebare!
Vezi? Ești deșteaptă.
Răspunsul e nu. Nu cred în asta.
E bine pentru bărbați, oribil pentru femei.
Ea moare, se sufocă. Am văzut cazuri.
Apoi bărbatul se plânge peste tot că trebuie să se culce cu o moartă,
deși el a omorât-o.
- Unde e soțul tău? - A murit.
Îmi pare rău, dar te numeri printre norocoase.
Când o femeie scapă de un bărbat sau un bărbat scapă de o femeie,
oricum s-ar întâmpla: prin deces, despărțire, divorț, cei trei "D",
femeia înflorește, dă în pârg...
Ca florile... Ca fructele...
E coaptă! Asta e femeia pe care o vreau.
Vrei să-mi vezi casa?
Da.
În caz că vrea cineva să facă sport, piscina e lângă pian,
unde era înainte sala de dans.
- Interesantă formulă: sala de dans. - Una dintre preferatele mele.
Iar acolo... e biroul meu.
- Ăsta e dormitorul meu. - Așa este.
Patul a fost al familiei Borgia. Trebuie să-l plătești cu sufletul,
dar ce dracu'... Merit și eu puțin lux.
Trebuie să-ți porți singur de grijă.
Nimeni altcineva n-ar face asta pentru tine.
Ce îți închipui că faci?
Sunt cât pot de direct cu tine. M-am gândit că o să apreciezi asta.
Și, oricum, îmi place una mică după prânz. Ce zici?
- Încerci să mă seduci? - Nici nu-mi trece prin cap așa ceva!
Nu ți-aș insulta inteligența cu un amănunt trivial cum e seducția.
Dar mi-ar plăcea să ți-o trag.
Trebuie să recunosc că îți apreciez stilul direct.
Încerc să fiu și eu cât pot de directă și de sinceră cu tine.
Cred... De fapt, sunt convinsă că ești bărbatul cel mai neatrăgător
pe care l-am cunoscut vreodată.
În puținul timp petrecut cu tine, mi-ai demonstrat
toate trăsăturile infecte ale bărbatului,
ba chiar ai mai descoperit câteva noi.
Ești respingător ca fizic și retardat ca intelect.
Ești imoral, vulgar, insensibil, egoist, prost...
N-ai bun-gust, n-ai simțul umorului și miroși urât.
Nu mă interesezi nici cât să-mi provoci silă.
Vrei să stai tu deasupra sau dedesubt?
La revedere și mulțumesc pentru prânzul minunat.
Dacă așa simți tu, asta e.
Așa simți tu?
Cine ești?
Doar drăcușorul tău cornut.
- Trebuie să mă duc acasă. - De ce, Alex?
Nu te așteaptă nimeni, nu? Fetița își poartă singură de grijă.
O să mănânce ceva și o să adoarmă făcându-și temele, te asigur.
Iar curățenia... Faci curat, mâine ai și mai multă mizerie.
Faci paturile, trebuie să le faci și mâine.
Speli vasele, mâine vei avea și mai multe.
- Trebuie să pregătesc... - Cina? O mănânci, nu?
Ai făcut tot posibilul, Alex. Ai făcut pe nevasta, pe mama...
Banii pentru mașină, grădina, cusutul, macrameurile,
cafeaua de dimineață cu vecina, câteva păhărele,
câteva pastile,
psihanaliză și...
Unde ai ajuns, Alex?
Exact unde vreau și mă descurc perfect.
Prefăcându-te că ești altcineva? Că ești jumătate din ceea ce ești?
Cât mai poți rezista așa?
Universul se dezvoltă, și tu îl hrănești,
dar el nu te hrănește pe tine, nu?
Trece prin tine, se scurge, se irosește.
Nu spun toți că femeia e un gol? În ea se scurge toată deșertăciunea.
Cât mai poți să suporți, Alex? Cât mai suporți până să explodezi?
Stai întinsă pe pat, te uiți în tavan, așteptând să se întâmple ceva...
Știind tot timpul că îți era sortit ceva mai bun.
Simți asta. O dorești.
Folosește-mă, Alex.
Folosește-mă. Umple-mă. Eu pot...
Lasă lucrurile să se întâmple. Nu mai aștepta. Timpul ucide tot.
Fă-o să se întâmple. Fă-o. Acum!
Stai acolo,
în biroul ăla absolut jalnic,
scriind despre bârfe,
în timp ce, chiar sub nasul tău, Cel Rău își face de cap.
Ești un laș, Clyde.
N-ai niciun gram de moralitate.
Doamne! Nici măcar bun-simț.
Holocaust nuclear. Crimă! Viol! Apartheid!
Cuvintele astea nu înseamnă nimic pentru tine!
- E doar un ziar local. - E depravarea însăși.
Ești un ratat, Clyde. Ar trebui să te spânzure alături de ticălosul
care a cumpărat casa aia!
Cheamă sora!
Am dureri!
- Atunci, luați pastila. - Nu vreau.
- Arăt eu a om care v-ar otrăvi? - Da!
- E un fel de Altzheimer? - Nu, măduva e de vină.
Când se rupe un os,
particule mici de grăsime intră în sânge și în vasele de pe creier.
Asta afectează comportamentul.
E isterică! Zice lucruri pe care eu nu le știu. Habar n-am cum și de unde...
- Măduva e de vină? - Da. O să fie foarte supărată.
O să spună lucruri îngrozitoare. Va fi chiar puțin paranoică.
E absolut normal, o să-i treacă.
- Ce se întâmplă cu mine, Clyde? - E în ordine, iubito.
Deschid gura și ies cele mai ciudate chestii.
Ai trecut printr-o perioadă grea și ești obosită. Încearcă să dormi.
E ceva înăuntrul meu.
Ceva se târăște prin mine.
Îl simt. E ceva malefic.
Aproape a ajuns.
Bună.
Tu! În tine!
Jane, în sfârșit, ne întâlnim. Daryl Van Horne.
- Frișcă și zahăr? - Zahăr.
- Un cub sau două? - Patru.
- Îți place gustul dulce? - În toate.
Sunt dependent de dulce. Zahăr, ciocolată, Coca-Cola.
Am un apetit de necontrolat... În toate privințele.
Asta nu-ți face bine.
Nu mă deranjează. Am o constituție supranaturală. E ceva genetic.
Nu dau doi bani pe aiurelile despre starea sănătății.
Scuză-mi limbajul, dar ce dracu'?
Văd tipi de 70 de ani care fac pe dracu' în patru să se mențină în formă.
Pentru ce? Când mor, vreau să fiu bolnav, nu sănătos.
E un punct de vedere.
- Îți creez o stare de tensiune? - Da, Doamne!
Îmi pare rău. Nu știu de ce am spus asta.
Adevărul e cel mai bun.
E foarte adevărat.
Ce te aduce în Eastwick?
- Facem conversație politicoasă. - Îmi pare rău...
Nu, nu mă deranjează.
Am venit în Eastwick pentru că m-a atras locul ăsta.
Trebuia să mă stabilesc undeva și mi-a plăcut casa.
- Are o istorie, știi... - Prostii.
Nu. E adevărat. Se spune că acolo erau arse vrăjitoarele.
Hocus-pocus!
Toată aiureala cu vrăjitoria, începând din secolul al XIV-lea,
a fost pornită de medici, știai?
Încercau să scape de moașe, la nașteri.
Asta erau cele mai multe dintre femeile arse: moașe.
- Chiar așa? - Crede-mă.
Încă un exemplu de societate dominată profesional de bărbați,
care exploatează femeile pentru propriile lor scopuri egoiste.
Mari javre sunt bărbații, nu?
Nu e nevoie să răspunzi. E adevărat. Le e teamă.
Li se înmoaie scula când dau de femei puternice. Și ce fac?
Le numesc vrăjitoare. Le ard pe rug,
le torturează până ce femeilor li se face frică.
Frică de ele însele, frică de bărbați. Și pentru ce toate astea?
De teamă să nu li se mai înmoaie...
Hai să cântăm ceva.
- Cânți foarte frumos. - Nu mă compar cu tine.
Tu ești o artistă. Intonație. Vibrație. Extensie.
Mă crezi nebun, dar mă pricep la muzică.
E singurul lucru care mă face umil.
Nu afectat?
Conducătorul cvartetului spune mereu că am o intonație afectată.
Ai precizie. Asta nu e afectare. Precizia e fundamentul pasiunii.
Pasiunea fără precizie e haos.
Uită-te la deget. Ce poziție sublimă! Îți place să păstrezi tensiunea, nu?
Cei mai mulți bărbați n-o pot face, dar tu ai un calus minunat.
Mâna asta... Asta te dă înapoi. Nu te pricepi să ții arcușul.
Arcușul? De ce?
Spiccato-ul tău sună ca marcato, iar legato ca nonlegato. Ucizi pasiunea.
Dă-i drumul. De ce o închizi în tine?
Astea nu sunt doar note muzicale, sunt fraze. Strigăte omenești.
Înțeleg asta! Și exersez! Exersez până îmi sângerează degetele!
Știu.
Șaisprezecimile alea din allegro nu-mi ies! Nu pot!
- Ba da, poți. - Nu, n-are rost.
Îmi lipsește...
- Nu pot. - Ba poți.
Nu, nu pot.
Ai încredere în mine.
Nu...
Încearcă...
Dă-ți drumul. De ce te temi? Ai multă pasiune în tine.
Dă-i frâu liber! Pot să o primesc! O vreau!
Da, da...
Asta e!
Acum relaxează-te. Respiră.
Nu te încorda. Așa.
Simți! Ține-o așa! Bucură-te!
Așa! Acum!
Așa... Simți? Las-o să se scurgă peste tine, să te gâdile!
Bună!
- Bună! V-a fost dor de mine? - Da!
Și mie.
- Îți place păpușa mea? - E drăguță.
- Vreți să ascultați niște casete? - Da!
Alex?
- Aici sunt! - Duceți-vă cu Carol.
Hai să mergem.
- Ce e asta? - Sukie, o să întârziem.
Ți-am lăsat numărul pe frigider.
- Dar nu te-ai îmbrăcat. - Nu sunt goală.
- Nu pot să cred! - Nici eu!
Dar îți jur, de-abia am putut merge vreo două zile.
Are un penis uluitor! Se îndoaie invers.
- Cum adică? Stai puțin! Cum? - Așa!
- Ești groaznică. - Nu sunt, mă simt grozav!
Bine. Dacă te-ai culcat cu el...
Nu e numai asta! E ca și cum m-ar cunoaște!
Nu doar pe mine, ci totul! Și abia aștept să-l cunoști și tu!
Abia aștept să-l cunoască și Jane. O să-i placă la nebunie!
- Janney, tu ești? - Sukie, Alexandra...
- Ai venit în chip de instalator? - Nu, n-am avut timp să mă schimb.
- Tu ce scuză ai? - N-am nevoie de scuze.
- Am fost invitată. - Și eu.
- Bună! - Iubitule!
Aici erați.
- Bună. Am întârziat? - Deloc.
Credeam că jucăm simplu.
- Tu nu joci tenis. - Acum joc.
Sukie... Ne întâlnim, în sfârșit.
- Bună. Îmi pare bine... - Stai să mă uit în ochii tăi.
Ce ființă roditoare ești!
Citesc zdreanța aia de ziar. Ești un geniu. Te irosești.
Mărgăritare aruncate la porci.
Când îmi iei interviul? Ador interviurile.
- Sunt așa de intime... - Când spui tu.
Numai noi doi, tete-a-tete, adânciți în ale noastre...
Da! Dar nu azi.
Azi jucăm tenis. Sunteți gata, doamnelor?
Ce zi!
Ăsta e parfumul tău?
Dublă greșeală!
Nu sunt nici oarbă, nici surdă! Nu e nevoie să țipi!
Bine, aici suntem toți prieteni. Să jucăm corect.
- Eu joc mereu corect! 0-40, Jane! - Bine...
- Bine?! - Da, dar nu le lăsa...
- Ce vrei să spui? - Nu le lăsa să te tulbure.
Încearcă să te enerveze. Să-i dăm drumul.
Iartă-mă, iubitule. Mi-am pierdut capul.
Greșeală!
A mea e!
Nu cade!
- Bine, hai.... - Game-ul nostru. Servește Sukie.
Oprește-te!
Bravo, Daryl!
Jane!
Maleficio!
E tare. Ce e?
Rom, coniac, votcă, acid...
Glumesc.
Nu mă deranjează. Drogurile n-au niciun efect asupra mea.
Nici alcoolul.
- Așa e. E plictisitor, dar adevărat. - Interesant.
O să mă seduci și pe mine?
Da.
Cum?
Nu știu.
Te avertizez, rămân ușor gravidă.
Rămân gravidă tot timpul.
Și dacă îți împrumut peria de dinți...
O să țin minte.
- Nu te deranjează? - Nu.
- Nu ești ca alți bărbați, nu? - Nu sunt.
Cei mai mulți, ca soțul meu, încearcă să aibă totul sub control.
Se prefac că totul e firesc.
Sunt întotdeauna raționali, au explicații pentru orice.
Bărbații au nevoie de asta, nu?
Trebuie să simtă că totul e stabil. Și lumea nu e chiar așa.
Precis nu e, cu voi trei în preajmă.
Nu cred că noi...
Nu suntem foarte diferite de alte femei. Femeile sunt mai naturale, nu?
Și natura e irațională, orice ar spune manualele de știință.
Așa că nu mă deranjează.
- Ce nu te deranjează? - Când se întâmplă lucruri aparte.
E firesc, pentru că și lumea e un loc aparte.
- Și tu ești o persoană aparte. - Mulțumesc.
- Mi-ar plăcea să fiu femeie. - Chiar așa? De ce?
Uite ce puteți face cu trupurile voastre...
Faceți copii, faceți lapte cu care să-i hrăniți.
Dacă aș putea face asta...
Cine ești tu, de fapt?
Oricine vrei tu să fiu.
Uite ce pot face! Și sunt ființe umane.
Când ești copil, nu înțelegi nimic. Și totul e confuz.
Crezi că vei crește și totul va avea un sens,
dar când crești, continui să aștepți ziua...
Crezi că vine vreodată?
Totul începe când deschizi ochii și înțelegi ce îți rezervă viitorul.
Și ce vezi când deschizi ochii?
Viața e scurtă, nu? Uneori, mă uit în oglindă
și văd cum totul se dezintegrează, din ce în ce mai repede.
Eu văd întotdeauna șerpi. Sute de șerpi, târându-se pe mine.
Și eu dispar, nu mai sunt acolo.
Nu mă deranjează că viața e scurtă, că îmbătrânesc sau că dispar.
Durerea mă sperie.
Nu știu de ce trebuie să existe atâta durere...
Da...
Noi nu facem cărțile, ci doar profităm de ocazii.
Târfe.
Târfe!
- Târfe... - Stai jos.
Uitați-vă în jur!
Vedeți ce se întâmplă?
Chiar în orașul nostru! În casele noastre!
Știți la cine mă refer! Știți!
Știți ce se petrece în casa aia! Acolo sunt vicii și perversiuni!
Nerușinare! Se zbenguiesc cu diavolul ăla!
N-are nimic. E bolnavă doar.
Nu! Drogurile vor urma! Crimă! Viol!
Incest! Afrodisiace!
Penisuri de plastic! Sex anal!
- Ascultați-mă! - Îmi cer scuze!
- Hai acasă, Felicia. - Una dintre ele e angajata ta, Clyde!
Asta nu privește pe nimeni, Felicia.
- Privește pe toată lumea! - Hai să mergem.
A existat un Paradis odată, și în el a intrat un șarpe.
Pentru Dumnezeu, Felicia, încetează. Te rog!
Clyde, n-am nimic împotriva unei partide sănătoase de sex.
Dar aici e un pericol.
Cineva trebuie să facă ceva.
Opriți-vă!
Să scăpăm de partituri.
Hai, lăsați-le deoparte! Aruncați-le!
Așa! Acum închideți cu toții ochii...
Respirați adânc. Dați afară tot aerul.
Acum o să ne luăm instrumentele...
Număr până la patru și o să cântăm de o să ne iasă untul.
Unu, doi, trei, patru...
Așa, relaxați-vă.
Așa... Ușor... Bravo! Bine...
Zâmbiți. Hai, zâmbește, Martha!
Așa! E amuzant. E simplu.
E floare la ureche... Așa...
Lăsați-o să curgă peste voi.
Acum lăsați-o să vă gâdile...
Ați prins ritmul. Hai!
V-a intrat în sânge.
Bravo! Așa!
Vedeți că puteți? Nu vă simțiți grozav! Plutiți!
Astea nu sunt fraze, sunt strigăte omenești!
Cu strat dublu de ciocolată. Sunt extraordinare.
Salut.
Mă scuzați.
Scandaluri la casa Lenox
Cumperi ziarul sau nu?
Târfă!
- Ce-ai spus? - Ai auzit-o.
Nu poartă sutien.
Cum ai putut să faci asta?
N-am dat niciun nume, numai pe al lui Van Horne.
Nici nu știi ce se întâmplă acolo.
Tot orașul vorbește despre tine și despre prietenele tale.
- Nu e corect. Și nici adevărat. - Nu, nu.
Nu, a inundat mlaștinile și a distrus habitatul păsărilor.
A modificat o clădire istorică
și orașul îl dă în judecată pentru două milioane.
Și eu? Cum ai putut să-mi faci asta? Muncesc din greu și scriu bine.
- Știi asta. - Bine, Sukie...
- Uite... - Ce e?
Nu e ziarul meu, doar știi.
Felicia a fost, nu?
E foarte bolnavă, Sukie. Trece printr-o perioadă grea.
Nu știu ce să fac. Vreau s-o consulte un doctor...
Nu un doctor, ci... un doctor.
Am fost colegi de liceu.
Era o partidă bună.
De la accident, nu mai e aceeași. Iar acum...
Îmi pare rău, Clyde.
- Ce fac? - Mă dai afară.
Toate lucrurile astea îngrozitoare pe care le spune...
Nu sunt adevărate, nu?
- Cred că n-ar trebui să ne mai vedem. - Să nu exagerăm.
- Cred că așa ar trebui. - E un oraș mic, Daryl.
Dar n-am făcut nimic... De ce să nu ne mai întâlnim?
- Clyde spune că Felicia are viziuni. - De ce mereu femeile au viziuni?
Spune că vede diavolul în Eastwick.
Tu, dacă ai fi diavolul, ai veni în Eastwick?
Nu știu... Biata Felicia!
Biata Felicia?!
A vorbit cu mamele elevilor mei și 12 dintre ei s-au retras.
Eu mi-am pierdut slujba. Lumea îi spune lui Carol că mama ei e perversă.
Pe tine te dau în judecată ca să le plătești nu știu câte milioane.
Da, e neplăcut...
Femeia asta ține morțiș la morala ei medievală.
Sukie are dreptate. Ar trebui să încetăm.
- Să înceteze ea. - Nu vorbiți serios! Suntem o familie.
Doar o vreme, până se mai liniștesc lucrurile.
N-o lăsa să te supere. Ia o cireașă.
Îți spun eu, la "Skyler's" vând materiale pornografice.
În văzul tuturor. Pe rafturi.
Se uită copiii...
Ziua în amiaza mare.
Nu înțeleg niciun cuvânt din ce spui.
Stau la coadă...
- Murdărie... Ziua în amiaza mare. - Așa e.
Azi a făcut o scenă la "Skyler's". Le smulgea copiilor revistele din mână
și îi gonea din magazin.
Cred că are dureri. Și Clyde, la fel. S-a apucat iar de băut.
E dereglată. E oribil să mă atace prin copilul meu.
- Am putea să o ajutăm. - Punându-i capăt chinului.
- Nu, Jane. - Au noroc că se au unul pe celălalt.
Dacă nu apreciază asta, nu mi-e deloc milă de ei.
Ție ți-e ușor să vorbești. Tu n-ai copii. N-ai familie.
Voi sunteți familia mea. Nu vreau să vă pierd.
Nu suport să vă văd supărate.
Nu știți cât rău îmi face.
Aș vrea s-o văd că dispare.
Mai ia o cireașă.
Încearcă să pătrundă în mine. Să mă folosească.
Și de femeile alea se folosește...
Vrea să intre în noi. Să ne ia toată bunătatea.
Vrea să intre în mine, Clyde.
Ca un bărbat. Încolo și încoace.
Dumnezeu ne-a plămădit ca imagine a bunătății. Uite ce-am ajuns.
Niște fiare dezlănțuite... Devorăm Pământul și ne mâncăm între noi.
Mâncăm, mâncăm...
Ușor... Liniștește-te, Felicia!
Știu cine e, Clyde.
Mai luați o cireașă.
Felicia, ce ai mâncat?
Bietele femei. Trebuie să le previn.
O să se înmulțească, Clyde. O să-și sporească numărul.
Femeile alea o să-i nască fii.
O să le ia dragostea și o să continue să distrugă Pământul cu ea.
E cazul să încheiem aici.
- Nu-mi vine să cred. - Știu.
Îl cunosc, Alex. N-ar putea face așa ceva.
- Iubito, nu... - Alex, nu pricepi? Doamne!
- Ce să pricep? - Noi... Discuțiile de astă-noapte.
Au fost doar discuții. Doar vorbe.
Ba nu, ele fac lucrurile să se întâmple. Noi le facem.
- Noi n-am avut nicio legătură! - Ba da!
- Ar trebui să vorbim cu Daryl... - De ce să facem tot ce spune el?
- Ce-i cu noi? - Are dreptate, Jane.
- Nu te lua de mine. - Apare un tip și nimic nu mai contează.
- N-am spus asta... - Ce proastă ești, Jane!
- Nu e vorba de Daryl, ci de noi. - Ziceam să-l sunăm.
- Nu mai gândi cu ce ai între picioare! - Ticăloaso!
- Alex, nu face asta. - Taci, Sukie!
M-a sunat cineva?
- Alo? - Bună.
- Daryl? - Da. Mă mai ții minte?
Ce mai faci?
Mă descurc. Ce vrei?
Nimic, am sunat să văd ce mai faci.
Să văd ce se mai întâmplă.
Sunt bine.
Voiam doar... să văd ce mai faci...
Să văd dacă ești bine.
Să mă asigur că nu te copleșește dorința de a mă vedea.
Poate ți-e dor de mine și ți-e jenă să mă suni,
așa că m-am gândit să te sun eu.
Așa poți să te simți superioară, dar ne putem vedea.
- Ce părere ai? - Nu mă simt superioară.
Mă simt îngrozitor.
Și eu.
Dacă ne simțim amândoi îngrozitor, nu putem face ceva?
Ce se întâmplă? Nu mă sună nimeni. Nu vine nimeni pe la mine.
Cred că avem nevoie de timp, bine?
Nu, nu e bine, Alex. Nu înțeleg.
A murit cineva, Daryl. Felicia e moartă!
Da... Oamenii mai și mor. Știi că era într-o stare proastă.
Ce legătură are cu noi?
Nu pot să vorbesc cu tine. Nu mă mai suna, nu pot...
Nu închide! Nu face asta, Alex! Nu e corect!
La mulți ani!
Nu e ziua mea.
- Nu? Ești sigură? - Da.
Ce contează? La mulți ani, oricum.
Astea sunt fructele mele preferate.
Nu le pot primi, Daryl.
Mi-au înghețat toate alea...
Nu te pot invita să intri, îmi pare rău.
Nici măcar puțin? Doar să mă usuc, să vorbesc cu copiii.
Nu, trebuie să pleci. Acum!
Nu pot nici să te văd, nici să vorbesc cu tine. Îmi pare rău, nu pot.
Jane?
- Dnă Spofford? - Ce am?
Nimic. Sunteți însărcinată.
- Ce? - În trei sau patru săptămâni.
- Sunteți sigură? - Da.
Credeam că am ceva... rău. Chiar sunteți sigură?
Doriți un alt doctor? Vă putem recomanda pe cineva.
Nu, nu... Mulțumesc mult.
Dnă Spofford, hainele!
Crezi că se întâmplă vreodată?
Deschizi ochii și înțelegi ce îți rezervă viitorul.
Și ce vezi când deschizi ochii?
Vreau să-i fac o surpriză.
Viața e scurtă, nu? Mă uit în oglindă și văd totul
dezintegrându-se din ce în ce mai repede.
Viața e scurtă, nu?
Uneori, mă uit în oglindă
și văd totul dezintegrându-se din ce în ce mai repede.
Viața e scurtă, nu? Uneori, mă uit în oglindă...
Eu văd tot timpul sute de șerpi, târându-se pe mine...
Și eu dispar... nu mai sunt acolo!
Alex!
Eu văd tot timpul sute de șerpi... târându-se pe mine...
Și eu dispar... nu mai sunt acolo.
Alex, eu sunt.
Eu sunt, nu te mai gândi! Uită-te la mine!
Nu te mai gândi... Așa...
Durerea mă înspăimântă.
Nu știu de ce trebuie să existe atâta durere.
Nu știu de ce trebuie să existe atâta durere...
Putem să stăm de vorbă?
Mai are încă hemoragie. I-am redus-o, dar...
O să-și revină?
Dacă am ști care e problema, am avea o șansă.
- Putem să o vedem? - Încă are dureri mari.
Nu-i pot da nimic până nu știm ce are... Bine, duceți-vă!
Scumpo, doctorul spune că o să te faci bine.
El nu știe ce se întâmplă.
Ușurel...
Sunt însărcinată.
Și eu.
Alex?
Ticălosul!
- Te rog, fă-l să se oprească! - Da, draga mea.
La o parte, Fidel.
Daryl!
Alex?
- Nu mă lua cu "Alex". - Ce surpriză plăcută! Ce faci?
Ce naiba crezi că faci? Ce faci?
Puțină gospodărie.
Am trimis cămășile la curățătorie, dar au venit făcute bucăți.
E un oraș mic. Nu sunt destui asiatici. Fidel nu se pricepe la așa ceva.
Trebuie să mă descurc singur.
Nu mă refer la rufele tale afurisite, ci la Sukie, la Jane și la mine.
Nu vă merge prea bine, nu?
- Sukie e foarte bolnavă. - Da...
- Îmi pare rău să aud asta. - Atunci, fă ceva!
Eu? Ce pot eu să fac?
- N-are nicio legătură cu mine. - Ba are, știi asta!
Nu știu. Știu doar că eram prieteni și a doua zi mi-ați dat cu tifla.
Asta e tot ce știu.
Eram tot ce v-ați dorit și apoi n-ați mai avut timp de mine!
Sukie ar putea să moară, nu înțelegi?
- N-am ce face. - Ba da! Nu mă minți!
M-ați părăsit. Aveam o înțelegere.
- Ăsta nu e motiv... - Ba da! M-ați scos din sărite!
Ce trebuia să fac? Să rabd ca un bărbat?
V-am dat tot ce aveam, mai mult decât ați primit vreodată.
Și cu ce m-am ales? Cu mulțumiri? Cu recunoștință?
Nu, cu tifla!
Lasă prostiile! Ce vrei de la noi?
Vreau să-mi spele cineva cămășile!
Vreau să-mi dea cineva atenție! Să fiu respectat!
Să aibă cineva grijă și de mine! Ce zici?
Ce vreau? Iisuse!
Ce vrea orice bărbat! Puțină afecțiune.
Puțină încredere.
La naiba! Tot ce am făcut a fost pentru voi.
M-am înșelat. Hai! Întoarceți-vă la viețile voastre jalnice!
Să mă ia naiba dacă îmi pasă cât de cât.
Dacă asta vreți, asta o să aveți!
Nu sunteți singurele trei femei de pe lumea asta, să știți!
Faci rău oamenilor, Daryl.
A fost grozav ce ai făcut pentru noi.
Dar nu-ți poți folosi puterea ca să le faci rău altora.
- Nu înțelegi? - Nu.
Vreau doar să-mi recapăt familia.
Tu, Sukie și Jane.
N-aș putea să-i fac niciun rău lui Sukie.
Și niciuneia dintre voi. Cum aș putea? Vă iubesc.
- Tu nu știi ce e dragostea. - Aș putea învăța... de la voi.
Cât de greu poate fi?
Hai să nu ne certăm, Alex. N-aveți cum să câștigați.
Și nici n-ați avea la ce să vă întoarceți, dacă ați câștiga.
Nu putem să uităm totul și să fim prieteni?
Vezi? Nu e drăguț?
Spune-mi adevărul. Ți-a fost un pic dor de mine, nu?
Da.
Să ne sărutăm și să rezolvăm situația. Ce zici?
Ce-o să ne facem cu tine?
S-a oprit.
Iubito, arăți perfect!
Bună.
- Arăți minunat! - Mulțumesc.
- Te simți mai bine? - Mult mai bine. Totul va fi mai bine.
Fidel, mergem în oraș.
Doamnelor le e poftă de covrigi și de înghețată.
Pe curând!
De trei ori...
Aș vrea 12 covrigi, o livră de somon și... Ce fel de înghețată aveți?
Nu avem înghețată. S-a stricat congelatorul.
Nu aveți înghețată... Atunci, iau pâinea și peștele.
- Nu prea seamănă cu el. - Nu e nevoie să fie leit. Știm cine e.
Trebuia să-i facem puțin păr, așa e cam caraghios, chel...
- N-o să-l doară, nu? - Nu. Vrem doar să-l alungăm.
Nu au înghețată. Imaginează-ți...
Mă duc să văd dacă găsesc. Tu du-te la cumpărături.
Eu am spus: Un prinț înalt, brunet, călătorind sub povara unui blestem.
- Un tip simpatic. - Cu care să poți sta de vorbă.
Bună dimineața.
- Niște înghețată de fistic. Asta e? - Da.
Și cu fulgi de ciocolată.
- Vă simțiți bine? - Nu. Piciorul!
Iisuse! Ce-i asta?
Ce s-a întâmplat?
Aveți un atac de cord?
Fetelor!
Ce faceți?
Ilie a plecat către Muntele Domnului.
Domnul a abătut cel mai puternic vânt asupra muntelui și l-a sfărâmat,
împrăștiind stâncile în fața Sa.
Dar Dumnezeu nu sălășluiește în vânt...
Mă scuzați.
Am niște necazuri.
Necazuri acasă...
O mică problemă de familie.
N-aveți de ce să vă alarmați.
O mică... problemă femeiască.
Nu le dați atenție. E un truc ieftin.
Oricine poate să-l facă. Chiar eu le-am învățat.
Ce ticăloase nerecunoscătoare, nu?
Vreau să vă întreb ceva. Veniți toți la biserică.
Credeți că Dumnezeu știa ce face când a creat femeia?
Serios... Vreau să știu!
Sau credeți că a fost o altă greșeală minoră a Lui?
Precum mareele? Cutremurele? Inundațiile?
Credeți că și femeile sunt la fel?
Ce s-a întâmplat?
Nu credeți că și Dumnezeu mai greșește?
Bineînțeles că da!
Cu toții greșim.
Firește când greșim noi, ei spun că e diavolul.
Când greșește Dumnezeu, natura e de vină.
Ce credeți? Femeile sunt o greșeală?
Sau a făcut-o intenționat? Chiar vreau să știu!
Dacă e o greșeală, poate facem ceva! Găsim un tratament!
Inventăm un vaccin.
Ne formăm un sistem imunitar.
Facem mișcare...
Douăzeci de flotări zilnic și nu mai ești afectat de femei!
Niciodată!
Asta a fost.
- De unde știm dacă a mers? - Așteptăm și vedem.
Uitați-vă ce e aici!
- Pentru orice eventualitate... - Bine.
Păpușa.
Jane!
Jane, râzi!
După 18 luni
Vino încoace!
Hai, copilaș!
Hai, puișorule!
Ce băieței mari!
Uită-te la Fidel. Ce ți-a adus?
- Janey, termină! - Ce e?
- Încetează! - Pot să mă gândesc la el, dacă vreau.
- Nu când suntem toate trei. - Știu, dar ce să fac? Mi-e dor de el.
- Așa e. Și vouă, recunoașteți... - Bine, recunoaștem.
Îl vrei înapoi?
Ușurel! Doar nu vrem să vină toată casa aici...
Așa, bravo!
O să ne descurcăm grozav.
Veniți la tăticul și dați-i un pupic.
Hai, băiețeii mei... Așa... Veniți la tăticul!
Așa...
Hai, doamnelor...
SupRip by Driv3r